Евакуаційні заходи
(інформаційний  матеріал)

	В умовах неповного забезпечення захисними спорудами в містах та інших населених пунктах, що мають об'єкти підвищеної небезпеки, основним засобом захисту населення є евакуація і розміщення його у зонах, які є безпечними для проживання людей і тварин. Постановою кабінету Міністрів України від від 26 жовтня 2001 р. N 1432  затверджено Положення про порядок проведення  евакуації населення у разі загрози або  виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру
	Евакуація -  комплекс  заходів  щодо організованого вивезення (виведення) населення з  районів  (місць),  зон  можливого  впливу наслідків  надзвичайних  ситуацій  і  розміщення  його у безпечних районах (місцях) у разі виникнення безпосередньої загрози життю та заподіяння шкоди здоров'ю людей.
У сфері захисту населення і територій від НС техногенного та природного характеру евакуація населення планується на випадок: аварії на АЕС з можливим забрудненням території; усіх видів аварій з викидом сильнодіючих отруйних речовин; загрози катастрофічного затоплення місцевості; лісових і торф'яних пожеж, землетрусів, зсувів, інших геофізичних і гідрометеорологічних явищ з тяжкими наслідками, що загрожують населеним пунктам.
Евакуації підлягає населення, яке проживає в населених пунктах, що знаходяться у зонах можливого катастрофічного затоплення, можливого небезпечного радіоактивного забруднення, хімічного ураження, в районах виникнення стихійного лиха, аварій і катастроф (якщо виникає безпосередня загроза життю та здоров'ю людей).
	В залежності від масштабів і особливостей надзвичайної ситуації рішення про проведення евакуації населення приймають:
на загальнодержавному рівні - Кабінет Міністрів України;
     на регіональному рівні - Рада міністрів АРК, голова облдержадміністрації;
     на місцевому  рівні  -  голова  Київської та Севастопольської міської держадміністрації, голова районної держадміністрації;
     на об'єктовому рівні - керівник об'єкта.

Залежно від обстановки, яка склалася на час надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру, може бути проведено загальну або часткову евакуацію населення тимчасового або безповоротного характеру.
Загальна евакуація  -  комплекс заходів,  що здійснюються для всіх  категорій  населення  в  окремих  регіонах  держави  у  разі виникнення   НС  техногенного  чи  природного характеру. Загальна евакуація проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України і планується на випадок: можливого небезпечного радіоактивного забруднення територій навколо АЕС (якщо виникає безпосередня загроза життю та здоров'ю людей, які проживають в зоні ураження); виникнення загрози катастрофічного затоплення місцевості з чотиригодинним добіганням проривної хвилі. Загальна евакуація проводиться шляхом  вивезення  основної частини  населення  з  міст  і  небезпечних  районів  усіма видами наявних  транспортних  засобів  на  відповідній   адміністративній території та виведення найбільш витривалої його частини пішки.
Часткова евакуація - комплекс заходів,  що  здійснюється  для захисту окремих категорій населення у разі виникнення НС техногенного чи природного характеру.  Часткова евакуація проводиться   завчасно   для   визначених   категорій   населення: студентів,  учнів   інтернатів,   вихованців   дитячих   будинків, пенсіонерів  та  інвалідів,  які  утримуються  у будинках для осіб похилого віку,  разом з викладачами та вихователями, обслуговуючим персоналом і членами їх сімей, а також хворих разом з лікувальними закладами і їх персоналом. Часткова    евакуація проводиться з  використанням транспортних засобів,  що експлуатуються за діючим  графіком.  Для прискорення  евакуації  за  рішенням керівника відповідного органу виконавчої влади залучаються додаткові транспортні засоби. 
	Евакуаційні заходи здійснюються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.
	Проведення організованої евакуації, запобігання проявам паніки і недопущення загибелі людей забезпечується шляхом: планування евакуації населення; визначення зон, придатних для розміщення евакуйованих з потенційно небезпечних зон; організації оповіщення керівників підприємств і населення про початок евакуації; організації управління евакуацією; всебічного життєзабез-печення в місцях безпечного розселення евакуйованого населення; навчання населення діям під час проведення евакуації.
	Евакуація населення проводиться способом, який передбачає вивезення основної частини населення із зон НС техногенного та природного характеру усіма видами наявного транспорту, а в разі його відсутності чи недостатності, а також у випадку руйнування транспортних шляхів - організоване виведення населення пішим ходом по заздалегідь розроблених маршрутах.
	
	Безпечний район  -  придатний   для   життєдіяльності   район розміщення  евакуйованого  населення,  який  визначається рішенням відповідного органу  виконавчої  влади  за  межами  зон  можливого зруйнування,   хімічного  зараження,  катастрофічного  затоплення, масових  лісових  і  торф'яних   пожеж,   а   також   небезпечного радіоактивного забруднення;
	Безпечний  район  визначається  рішенням органу виконавчої влади,  як  правило,  на  території  своєї   області   (Автономної Республіки Крим). За кожним підприємством,  установою,  організацією,  об'єктом  закріплюється район або пункт розміщення. У разі коли евакуйоване населення неможливо  розмістити  у безпечному  районі  своєї  області  (Автономної  Республіки Крим), частина його може розміщуватися у сусідній області з  обов'язковим узгодженням   цього   питання   з   керівником   виконавчої  влади відповідної області.
	Безпечні для розміщення евакуйованого населення райони  та порядок  його  доставки  від  пунктів  висадки до місць розміщення визначаються рішенням відповідного  органу  виконавчої  влади,  на території  якого планується розміщувати евакуйоване населення,  за заявками  органу  виконавчої  влади  і   об'єкта,   що   проводить евакуацію.
	Для  евакуації населення із зон радіоактивного забруднення  навколо атомних електростанцій визначається не менш як два  райони  для розміщення евакуйованого населення у протилежних напрямках,  з урахуванням переважаючого для цієї місцевості напрямку вітру.
	Органи виконавчої влади,  на  території  яких  планується розміщувати    евакуйоване   населення   із   зон   радіоактивного забруднення навколо атомних  електростанцій,  зон  катастрофічного затоплення   та  землетрусу,  видають  ордери  на  право  зайняття громадських будівель і приміщень.
	У   разі   хімічного   зараження,   виникнення    повені, катастрофічного затоплення, масових пожеж евакуація здійснюється у безпечні райони поблизу місць виникнення надзвичайної ситуації.
	Евакуаційні органи, їх функції та завдання.

	евакуаційні органи - підрозділи   управління   процесом евакуації, які призначаються розпорядженням керівника відповідного органу  виконавчої  влади  (об'єкта)  для планування,  підготовки, організації  та  проведення  евакуації  населення,  а  також   для приймання і розміщення евакуйованого населення.
	Для  планування,  підготовки  та  проведення   евакуації, приймання  і розміщення населення створюються:
	-  евакуаційні комісії;
	- збірні евакуаційні пункти;
	- проміжні пункти евакуації;
	- приймальні евакуаційні пункти.
	Персональний   склад  евакуаційних  органів  визначається рішенням керівників відповідних органів виконавчої влади,  органів  місцевого  самоврядування,  а  на  об'єктах  - наказами керівників підприємств,  установ та організацій незалежно від форми власності і підпорядкування.
	Евакуаційні   органи   здійснюють:
	- планування  евакуації, підготовку   населення   до   евакуаційних   заходів;
	- підготовку підпорядкованих   евакуаційних   органів   до  виконання  завдань;
	- контроль за підготовкою  та  розподілом  усіх  видів  транспортних засобів   для  забезпечення  евакуаційних  перевезень;
	- визначення станцій,  портів  для посадки  (висадки)  населення, маршрутів  руху  населення пішки;
	- практичне проведення евакуації, приймання  евакуйованого  населення  та  ведення  його  обліку  за об'єктами;
	- контроль за розміщенням і життєзабезпеченням.
	Час на розгортання і підготовку евакуаційних органів усіх рівнів до роботи не повинен перевищувати чотирьох годин з  моменту отримання рішення про проведення евакуації.
	У   разі   виникнення   потреби  в  негайному  проведенні евакуації у складі  евакуаційних  комісій  створюються  оперативні групи,  які  розпочинають  роботу  з моменту прийняття рішення про проведення евакуації.
	Контроль  за  роботою  евакуаційних  органів   здійснюють  керівники  відповідних  органів виконавчої влади (об'єктів),  яким підпорядковані ці органи.
 	
Евакуаційна комісія

     	Створюється в усіх органах виконавчої влади та на об’єктах, населення і працівники яких підлягають евакуації.
	Евакуаційні   комісії   очолюють   заступники  керівників органів  виконавчої  влади,  які   відповідають   за   планування, організацію,   проведення   евакуації,   приймання і розміщення населення. Секретарями евакокомісій призначаються працівники уповноваженого органу управління з питань НС та у СЗН від НЧК.
Основні завдання комісії:
- розробка Плану евакуації та підготовка населення до евакуаційних заходів;
	-  контроль за підготовкою і розподілом усіх  видів транспортних засобів для забезпечення евакуаційних  перевезень;
	- визначення станцій, портів для посадки та маршрутів руху населення пішки;
	- практичне проведення евакуації;
	- контроль планування, підготовки та проведення евакуаційних заходів підвідомчими об’єктами;
	- визначення та підготовка  безпечного  району для розміщення евакуйованих працівників і членів їх сімей;
	- організація усіх видів розвідок на маршрутах евакуації населення, дозиметричного  контролю,  спеціальної обробки;
	- організація та контроль підготовки збірних евакуаційних пунктів (ЗЕП);
     	- контроль за обладнанням та станом  портів, станцій, пунктів посадки евакуйованих і захисних споруд  для їх захисту.  

Приймальна евакокомісія

    	Створюється в усіх органах виконавчої влади та на об’єктах, які приймають евакуйоване населення.
Основні завдання комісії:
	- розробка Плану приймання і розміщення евакуйованого населення;
	- контроль за підготовкою і розподілом   транспортних засобів для забезпечення  евакуаційних  перевезень;
	- визначення станцій і портів для висадки евакуйованого  населення;
	- приймання  евакуйованого  населення та ведення  його обліку  за об'єктами;
	- розселення прибулого населення та організація його життєзабезпечення;
	- організація і контроль підготовки приймальних евакуаційних пунктів ;
	- контроль за обладнанням і станом пунктів висадки, захисних споруд для захисту евакуйованого населення;
- контроль підготовки житла та  інших об'єктів для розміщення і життєзабезпечення евакуйованих;
-	організація усіх видів розвідок у районах розміщення населення, дозиметричного контролю та спеціальної обробки.

Збірні  евакуаційні  пункти.
	Збірні  евакуаційні  пункти  призначені   для   збору   і реєстрації населення,  яке підлягає евакуації,  формування піших і транспортних колон та ешелонів,  а також забезпечення відправлення їх  на пункти посадки на транспортні засоби та вихідні пункти руху пішки.  Збірні   евакуаційні  пункти (ЗЕП) розгортаються за рішенням органів виконавчої влади, керівників об’єктів на проведення евакуації.  Кожний ЗЕП має  свій  номер  і  за кожним з них закріплюється певна кількість об'єктів.
Основні завдання ЗЕП:
	- збір і реєстрація населення (працівників об’єктів), які підлягають евакуації;
	- забезпечення відправлення евакуйованого населення в пункти посадки на транспорт та вихідні пункти руху пішки; 
 	 - формування транспортних і піших ешелонів та колон;	

Приймальні  евакуаційні  пункти.
		Приймальні  евакуаційні  пункти  розгортаються  в пунктах висадки евакуйованого населення і призначаються для його  зустрічі і відправлення до районів (пунктів) розміщення. Приймальні евакуаційні пункти (ПЕП) розгортаються за рішенням органів виконавчої влади, керівника об’єкта, які приймають евакуйоване населення.
Основні завдання ПЕП:
	- зустріч прибулого населення і розподіл його по населеним пунктам (безпечним районам) згідно з Планом приймання і розміщення евакуйованого населення;
	- організоване відправлення прибулого евакуйованого населення до місць розквартирування;
   	- надання (при необхідності) першої медичної допомоги.

Проміжні пункти евакуації.
         	Проміжні пункти евакуації (ППЕ) розгортаються на межах зон радіоактивного або хімічного забруднення для організації і забезпечення пересадки евакуйованого населення з транспортного засобу, який рухався по забрудненій місцевості, на незабруднений транспортний засіб.
Основні завдання ППЕ:
 -  здійснення обліку прибувших;
- тимчасове розміщення евакуйованих в житлових приміщеннях, забезпечен-ня їх водою та їжею;
- подальша відправка прибувших в район розміщення.
   
	Збірні  евакуаційні пункти (ЗЕП),  проміжні пункти евакуації (ППЕ) та приймальні евакуаційні пункти (ПЕП) забезпечуються зв'язком з районними, міськими,  районними у містах,  селищними, сільськими, об'єктовими евакуаційними комісіями,  пунктами посадки на транспортні  засоби, вихідними   пунктами  руху  пішки,  з  медичними  і  транспортними службами.

 	На   органи   виконавчої    влади,    органи    місцевого самоврядування  та  керівників  об'єктів,  які проводять евакуацію населення, покладається:
	- планування і проведення евакуації працівників  та  членів  їх сімей;
	- подання до   відповідних   транспортних  органів  розрахунків потреби у транспортних засобах для вивезення працівників і  членів їх сімей до безпечних районів;
	- контроль за    плануванням,    підготовкою    і   проведенням евакуаційних заходів підвідомчими об'єктами;
	- визначення та підготовка  безпечного  району  для  розміщення евакуйованих працівників і членів їх сімей.
	Органи виконавчої влади,  органи місцевого самоврядування та об'єкти,  які приймають евакуйоване населення:
	- визначають склад відповідних    евакуаційних   органів;
	- забезпечують   планування приймання та розміщення евакуйованого населення,  яке  прибуває  з небезпечних районів,  у будівлях і приміщеннях незалежно від форми власності;
	- підготовку приймальних евакуаційних пунктів, обладнання станцій,  портів,  пунктів  висадки населення,  сховищ для захисту евакуйованого населення;
	- контроль за підготовкою житла,  медичних закладів,   інших  об'єктів  для  розміщення  і  життєзабезпечення евакуйованого  населення;
	- організацію  обліку евакуйованого  населення;
	- організацію інженерної, медичної,  пожежної,  радіаційної,  хімічної розвідок на маршрутах евакуації і у районах (пунктах) розміщення населення,  організацію дозиметричного  контролю,  спеціальної обробки населення,  одягу і техніки.
Планування евакуації населення.

	Планування  евакуації  проводиться  для  населення,   яке проживає    у    зонах   можливого   катастрофічного   затоплення, небезпечного  радіоактивного  забруднення,  хімічного   зараження, районах  виникнення  стихійного  лиха (масових лісових і торф'яних пожеж,  землетрусів,  зсувів,  паводків,   підтоплень   та   інших геофізичних  і  гідрометеорологічних  явищ  з тяжкими наслідками), великих аварій і  катастроф  (якщо  виникає  безпосередня  загроза життю та заподіяння шкоди здоров'ю людей).
	Евакуація  населення  із  зон небезпечного радіоактивного забруднення   навколо   атомних   електростанцій   планується    і проводиться:
     для АЕС потужністю до 4 ГВт - у радіусі 30 кілометрів;
     для АЕС потужністю більше 4 ГВт - у радіусі 50 кілометрів.
	
	План евакуації    розробляється  евакуаційною  комісією відповідного рівня,  затверджується керівником відповідного органу виконавчої  влади,  який  очолює  цю   комісію,   погоджується   з керівником  відповідного  органу виконавчої влади,  який приймає і розміщує   евакуйоване   населення,   та   підписується    головою евакуаційної комісії.
	У  плані  евакуації,  складовою  частиною  якого  є карта (схема), зазначаються:
     висновки з оцінки обстановки у разі  виникнення  надзвичайної ситуації;
     порядок оповіщення населення про початок евакуації;
     кількість населення,  яке  підлягає  евакуації,  за  віковими категоріями;
     терміни проведення евакуації;
     склад евакуаційних  органів  і  терміни   приведення   їх   у готовність;
     кількість населення,    яке    вивозиться    різними   видами транспортних засобів окремо і виводиться пішки;
     розподілення об'єктів  за  збірними  евакуаційними  пунктами, пунктами посадки,  районами (пунктами) розміщення та евакуаційними напрямками;
     маршрути евакуації;
     райони (пункти) розміщення евакуйованого населення;
     пункти посадки  на  транспортні  засоби,  пункти  висадки   у безпечному районі, порядок доставки населення з пунктів висадки до районів (пунктів) розміщення;
     заходи щодо організації  приймання,  розміщення,  захисту  та життєзабезпечення евакуйованого населення у безпечному районі;
     порядок організації управління і зв'язку.
  
   На карті (схемі) позначаються:
     райони (пункти)   розміщення  евакуаційних  органів,  вихідні пункти та пункти посадки (висадки);
     схема оповіщення, організації зв'язку і управління;
     розміщення евакуйованого населення по об'єктах  у  безпечному районі.
     Розділ плану,   в   якому   визначаються   види  забезпечення евакуації,  розробляється відповідними службами.  До цього розділу включаються:
     основні завдання служби;
     перелік сил   і   засобів,   які  залучаються  для  виконання евакуаційних заходів;
     терміни виконання завдань.
	Евакуаційна комісія відповідного органу виконавчої влади, на території якої планується розміщення  евакуйованого  населення, розробляє  План  приймання і розміщення евакуйованого  населення у безпечному районі з картою (схемою).
    	 У плані зазначаються:
     кількість евакуйованого населення  за  віковими  категоріями, яке прибуває у район, місто, район у місті, селище, село;
     кількість об'єктів   і  їх  розподіл  за  районами  у  місті, сільськими і селищними радами, населеними пунктами;
     чисельність населення, яке проживає на відповідній території;
     будівлі і споруди для розміщення об'єктів господарювання;
     пункти висадки евакуйованого населення;
     порядок і  терміни   доставки   евакуйованого   населення   з приймальних евакуаційних пунктів до районів (пунктів) розміщення;
     порядок розміщення евакуйованого населення;
     порядок забезпечення   евакуйованого   населення   продуктами харчування,  водою, предметами першої необхідності, медичним та іншими видами обслуговування;
     порядок оповіщення   посадових   осіб,  які  відповідають  за приймання евакуйованого населення, про початок евакуації і терміни прибуття населення.
    	На карті (схемі) позначаються:
     місця розгортання  приймальних  евакуаційних пунктів,  пункти висадки евакуйованого населення, розподілення об'єктів за районами (пунктами) розміщення;
     склад евакуаційних   органів   і   термін   приведення  їх  у готовність;
     схема оповіщення, організації зв'язку і управління;
     райони (пункти) розміщення  людей  у  безпечному  районі,  їх кількість, категорія і розподілення за об'єктами.
     План приймання і розміщення евакуйованого населення підписується  головою  евакуаційної   комісії   і   затверджується керівником відповідного органу виконавчої влади.
     План   приймання  і  розміщення  евакуйованого  населення включає також розділ з  транспортного  забезпечення  евакуації,  в якому зазначається:
     кількість транспортних  засобів  кожного  виду  і  термін  їх подачі до пунктів посадки;
     кількість населення, яке підлягає евакуації; 
     терміни відправлення  евакуйованого  населення   у   безпечні райони;
     терміни прибуття евакуйованого населення до пунктів посадки;
     маршрути руху транспортних засобів;
     кількість рейсів.
     Розділ плану    з    транспортного   забезпечення   евакуації розробляється транспортною службою,  погоджується з  уповноваженим органом  управління  з  питань  НС та у СЗН  від  НЧК і затверджується  керівником  органу  управління  відповідного  виду транспорту.
     
	На всіх  громадян,  які  підлягають  евакуації,  завчасно складаються   списки   за   об'єктами  і  житлово-експлуатаційними організаціями у трьох примірниках,  один  з  яких  залишається  на об'єкті або в житлово-експлуатаційній організації,  другий (у разі одержання  рішення  про  проведення  евакуації)  після   уточнення списків  надсилається  на збірний евакуаційний пункт,  третій – до евакуаційної комісії району (пункту) розміщення.
Порядок проведення евакуації.

	З  отриманням  рішення (сигналу) про проведення евакуації евакуаційні комісії:
	- уточнюють завдання  керівникам  об'єктів  щодо проведення   евакуаційних  заходів;
	- контролюють  стан  оповіщення населення,  його  збору,  формування  колон   (через   начальників маршрутів),  забезпечують  переміщення їх до пунктів евакуації,  а також разом з транспортними  службами  -  готовність  транспортних засобів   до   перевезень,   уточнюють  порядок  їх  використання;
	- підтримують  постійний  зв'язок  з  начальниками  маршрутів  та  з органами виконавчої влади безпечних районів, інформують їх про хід евакуації.
     У райони розміщення евакуаційних  органів  та  населення, яке  підлягає  евакуації,  направляються представники евакуаційних комісій   для   вирішення   питань   приймання,    розміщення    і життєзабезпечення евакуйованого населення.
     Об'єктові евакуаційні комісії:
     організовують оповіщення,  реєстрацію  та  облік  населення, уточнюють дані про транспортні засоби,  що виділяються  об'єктові, термін їх подачі, маршрути та порядок руху;
     видають начальникам піших і транспортних колон витяги із схем маршрутів, забезпечують засобами зв'язку та інструктують їх;
     організовують і контролюють посадку  евакуйованого  населення на транспортні засоби і відправку колон;
     надають необхідну   інформацію  органам  виконавчої  влади  у безпечних районах;
     інформують районні евакуаційні комісії про хід евакуації.
	Керівники житлово-експлуатаційних організацій  здійснюють оповіщення   непрацюючого населення про порядок проведення евакуації, разом з  працівниками  МВС та охорони  здоров'я  забезпечують  прибуття  на  збірні  евакуаційні пункти громадян,  які  з  поважних  причин  не  можуть  самостійно прибути на ці пункти.
      Керівник  органу  виконавчої  влади і евакуаційна комісія безпечного  району,  організовують  підготовку  пунктів   висадки, розгортають  приймальний  евакуаційний пункт,  уточнюють кількість прибулих і порядок подачі транспортних засобів для їх вивезення  з пунктів висадки,  а також з проміжних пунктів евакуації до пунктів розміщення,  контролюють  роботу  керівників  об'єктів   безпечних районів з прийому і розміщення евакуйованого населення.
     У  разі  оголошення  евакуації  громадяни  самостійно  на міських  транспортних  засобах,  які   у   цей   період   працюють цілодобово,  прибувають  на збірні евакуаційні пункти.  Працівники цих пунктів розподіляють громадян,  які підлягають  евакуації,  за транспортними засобами,  інструктують їх і забезпечують посадку на транспортні засоби.
     У  разі  виникнення  аварії  на  хімічно  або  радіаційно небезпечному об'єкті евакуація населення проводиться у два етапи:
     перший -   від   місця   знаходження   людей   до  межі  зони забруднення;
     другий - від  межі  зони  забруднення  до  пункту  розміщення евакуйованого населення в безпечних районах.
     На межі   зони  забруднення  в  проміжному  пункті  евакуації здійснюється пересадка  евакуйованого  населення  з  транспортного засобу,  який  рухався  забрудненою  місцевістю,  на незабруднений транспортний засіб.
     Забруднений транспортний    засіб    використовується     для перевезення населення тільки забрудненою місцевістю.
     Евакуація  населення  із  зон  можливого  катастрофічного затоплення проводиться у  першу  чергу  з  населених  пунктів,  що знаходяться  поблизу  гребель,  хвиля  прориву яких може досягнути зазначених населених пунктів протягом менше ніж 4 годин, а з інших населених   пунктів  -  за  наявності  безпосередньої  загрози  їх затоплення.
    Інформаційне  забезпечення  евакуйованого  населення  про порядок  дій  у  різних  ситуаціях  та  про  оперативну обстановку здійснюється   уповноваженим   органом   управління    з    питань НС та у СЗН від НЧК і евакуаційним органом  з  використанням для цього системи оповіщення,  засобів радіомовлення і телебачення та із залученням у разі потреби сил і засобів органів МВС.
     Евакуйоване  населення  розміщується  у   придатних   для проживання будівлях, які в зимовий період опалюються.

Обов’язки
громадян  при отриманні інформації про евакуацію:
	- зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження, паспорт, військовий квиток, документ  про  освіту,  трудову  книжку  або пенсійне посвідчення, свідоцтво про брак), які вкласти в целофановий пакет і постійно мати при собі;
- забрати і мати при собі усі наявні в домі на час евакуації коштовності та гроші;
- відібрати та укласти в рюкзак (сумку, саквояж, чемодан тощо) постільну  білизну, необхідний одяг і взуття, продукти   харчування  і  воду  на  3  доби загальною вагою не більш 50 кг на  кожного  члена  сім'ї;
- дітям дошкільного віку вкласти у кишеню або  пришити до одягу записку,  де зазначається прізвище,  ім'я та по батькові, домашня адреса, а також ім'я та по батькові матері і батька;
- відключити електроприбори, перекрити  газ і воду, закрити вікна і двері, по можливості (через представників органів місцевої влади) здати квартиру під охорону;
 - самостійно  на міському  транспорті,  який   у   цей   період працює цілодобово,  прибути на збірний евакуаційний пункт;
- пройти реєстрацію, уточнити інформацію про місце евакуації (безпечний район) та про порядок відправки евакуйованих, отримати інструктаж про основні правила поведінки на маршруті руху та на місці розселення;
- прикріпити до кожного місця з речами бірку, на якій зазначити своє прізвище, ім'я та по батькові, домашню адресу та адресу місця евакуації;  
    	- в період усього часу евакуації чітко виконувати усі вказівки працівників евакоорганів, додержуватись встановлених правил поведінки в пункті розміщення.